En fågel kraxar
-Nå? -Va?
-Hittade moster vad hon grävde efter? -Ingenting.
Moster med sina alrunor och avhuggna fingrar och andra rackartyg!
Här gick gastarna och suckade och tjöt, så folk vågade sig inte in i skogen-
-sen solen hade gått ned.
-Ja, moster med sina gastar! -Varför har du Tubal till medhjälpare?
Du skulle kasta ut honom. Hör du vad mormor säger?
Hur skulle Voglers magnetiska hälsoteater klara sig utan Tubal?
Vem klarade oss ut ur Köpenhamn med fara för eget liv-
-sen vår danska turné gått åt helvete? Ja, jag frågar, men ingen svarar.
Vem är det som kokar våra mediciner?
Moster vore ihjälslagen om folk visste vad de innehöll.
-"Det nyttiga är inte alltid smakligt." -Jag får ta ansvaret.
-Och förtjänsten. -Försök inte, för jag vet nånting, jag.
Hörde ni? Det var ett skrik. Det hörde jag alldeles tydligt.
Äh, det är en räv.
En räv på två magra ben, blodig och kanske med huvudet hängande i senor.
En räv utan ögon och med ett ruttet hål till mun...
Ja, jag har sett dem, jag. Och jag vet vad jag vet.
Det ska fan sitta på kuskbocken och ha gastar och spöken tjutande runt öronen!
Sår i ögat, blod i munnen, fingrar borta, halsen bruten.
Han kallar dig ned, ut, bortom de döda-
-de levande, de levande döda, bortom de höjda händerna.
Kvider
Nej, god afton, herre. Mitt namn är Johan Spegel.
Och jag är mycket sjuk, som synes.
Vill ni lindra mitt kval, så ge mig lite brännvin.
Eftersom brännvin är min sjukdom, men också dess lindring.
Jag är skådespelare-
-och tillhör egentligen den berömda Stenborgska truppen.
Men min sjukdom har avslutat min karriär.
Är ni också skådespelare? Varför är ni då maskerad, herre?
Ni bär lösskägg och era ögonbryn är färgade såväl som ert hår.
Är ni en bedragare som behöver dölja sitt verkliga ansikte?
Låt oss vila oss ett ögonblick... och andas.
Nu faller skymningen och detta är livets sista dag.
Jag längtade alltid efter en kniv.
En egg som skulle blottlägga mina inälvor...
...lösgöra min hjärna och mitt hjärta. Befria mig från mitt innehåll.
Skära bort min tunga och mitt kön.
Ett vasst knivblad som rensade ut all orenlighet.
Och så skulle den så kallade anden höja sig ur detta meningslösa kadaver.
-Vad är det för bok ni läser, herre? -En roman om falskspelare.
-Kollegor, alltså? -Här finns inga falskspelare!
En intressant bok. "Bedrägeriet är så allmänt förekommande"-
-"att den som talar sanning stämplas som den största lögnaren."
Författaren förutsätter alltså en stor allmän sanning någonstans i fonden.
-Det är en illusorisk teori. -Där har ni för bokläsandet, herr Aman!
-Det där med sanningen intresserar mig. -Ja, det är en vacker lidelse.
"Rumpan sitter bak och huvudet på halsen." Det är en absolut sanning.
-Sådana sanningar tycker jag om! -Det är en tvivelaktig sanning.
-Det förstår jag inte. -På er förefaller det att vara tvärtom.
-Trist att en så lustig person ska dö. -Det ska ni med, fast ni inte tror det.
Framtiden intresserar mig lika litet som det förflutna.
Jag är en lilja på marken. Syns inte det?
Nu dör han.
Ni vill registrera själva ögonblicket.
Se noga, herre.
Jag ska hålla mitt ansikte öppet mot er nyfikenhet.
Vad jag känner? Rädsla och välbefinnande.
Nu har döden nått mina händer, mina armar-
-fötterna...magen.
Nu kan jag inte se längre.
Jag är död.
Ni undrar. Jag ska tala om.
Döden är...
Det var en intressant upplysning. Ruinerade, misstänkta, efterlysta-
-och med ett kadaver i vagnen! Vi kunde göra en bättre entré i huvudstaden.
Hoppa ut!
ln med er!
Skratt
Ni tiger och jag talar.
Framför allt får jag be moster hålla truten.
Moster kan ju få saker att hoppa.
Bord flyger, stolar faller, ljus släcks och så vidare.
Men nu är moster snäll och håller sig i skinnet!
-Ja, jag förstår. Kanske. -Jesus, vad kärringen gör mig nervös.
Kommer moster ihåg hur hon ställde till det i Ostende?
Mosters trollerier är föråldrade. De är inte roliga längre.
-Moster borde vara död. -Ja, det var livat i Ostende!
Jag kom i sinkabirum, Vogler fick böta och moster slet spö på torget. Livat!
Ja. Psst!
Skratt
Vad säger bror? Vi bör väl presentera oss?
Jag, konsul Abraham Egerman, och min hustru är intresserade av andliga ting.
Vi bad polismästaren förlägga sammankomsten till mitt hem.
Frans Starbeck, polismästaren.
Hoppas att mina karlar uppfört sig väl och förfarit med all nödig hänsyn.
Vergérus, medicinalråd.
Det är sannerligen inte mer än rätt att vi i vår tur genast presenterar oss.
Sällskapets direktör, Albert Emanuel Vogler - ett stort namn ute i Europa.
Han har på ett genialiskt sätt utvecklat och fulländat läran om-
-den animala magnetismen.
Mycket tacksam för att göra herr Voglers bekantskap.
Herr Aman är herr Voglers unge myndling och främste lärjunge.
Han har visat de märkligaste gåvor.
Den vördnadsvärda gamla damen är herr Voglers mormor.
En gång firad operasångerska.
Vem erinrar sig inte grevinnan Agata de Macopazza?
Jag själv är oviktig i sammanhanget. Min ringhet har funnit som livsuppgift-
-att tjäna den stora ande som bär namnet Albert Emanuel Vogler.
Har ni något emot att diskutera några frågor i samband med er verksamhet?
Nå, var så god och sitt.
Ni har i stadens avisor utannonserat en representation-
-späckad av allehanda sensationer.
"Sensationella, förut aldrig visade märkvärdigheter."
"Magiska akter hämtade ur den orientaliska vishetsläran."
"Hälsobringande magneter. Nervretningar. Sinneseggelser."
Är det era tillkännagivanden?
De braskande och stötande formuleringarna är inte hans verk.
Vi vore tacksamma om doktor Vogler själv ville svara på frågan.
Herr Vogler är berövad talets gåva. Han är stum, mina herrar.
Herr Aman är kanske även han berövad talets gåva.
Nej, men jag har inte blivit tillfrågad, herr polismästare.
-Ni ägnar er alltså åt magiska seanser. -Det har vi inte påstått.
Vi använder apparater, speglar och projektioner. Enkelt och ofarligt.
-Herr Vogler botar sjuka? -Det har vi inte sagt.
Herr Vogler gjorde nyligen en turné i Danmark-
-som läkare, och höll mottagningar på värdshusen.
"I ett svagt belyst rum magnetiserades patienterna enligt Mesmers princip."
"Härav uppstod skälvningar och nervösa anfall. Somliga föll i vanmakt."
Varför frågar ni om det ni redan vet?
Det föreligger en högst märkvärdig klyvning i herr Voglers verksamhet.
Dels utövar han läkarpraktik enligt Mesmers...tvivelaktiga metoder.
Dels har vi trollerikonstnären Vogler-
-som arrangerar allehanda hokuspokus.
Den Voglerska verksamheten rör sig utan skrupler mellan dessa ytterligheter.
Anser sig herr Vogler äga övernaturliga krafter?
Detta obegripliga förhör är sårande för alla parter.
-Har vi gjort något olagligt? -Det är det vi ämnar ta reda på.
-Förlåt, jag visste inte... -Kära barn, slå dig ned.
Mitt herrskap, får jag presentera min hustru.
Herr Vogler, jag beklagar. Vad som hittills framkommit i ärendet-
-är knappast ägnat att inge förtroende.
Ta hit lampan som står på bordet där borta.
Håll den så.
Se på mig, herr Vogler.
Varför ser ni ursinnig ut? Ni har ingen anledning att hata mig.
Jag vill bara utröna sanningen. Det borde också vara er önskan.
Öppna munnen.
Räck ut tungan.
Jag beklagar, herr Vogler. Er stumhet förefaller oförklarlig.
l er annons står det vidare något om-
-att ni förmår framkalla retande och fasansfulla syner.
Det är vår laterna magica. En löjlig och oförarglig leksak.
Jag är inte så säker på att det är en leksak som avses.
-Har ni förmågan att framkalla syner? -Doktor Vogler är en stor människa...
...och en framstående vetenskapsman. Ni behandlar honom som en charlatan.
Det är omgivningen som kastar en skugga över hans vetenskapliga förtjänst.
-Framkallar ni syner? -Om ni inte tiger, skickar jag ut er!
Nå, herr Vogler? Ja eller nej?
Ja eller nej?
Alltså ja. Kan ni åstadkomma detta tillstånd hos vem det vara månde?
Hos mig kanske? Låt oss genast göra ett experiment.
-Jag ställer mig till ert förfogande. -Nej!
-Och varför inte, fru Egerman? -Förlåt mig.
Inga ytterligare arrangemang? Inga magneter? Inget mystiskt halvljus?
Ingen hemlighetsfull musik exekverad på glasharmonika bakom draperiet?
Vad vill ni jag ska se, herr Vogler? Något skrämmande eller upphetsande?
Det måste vara svaga käril! Svaga käril, svaga själar.
Ni spränger er. Var försiktig, sluta ert försök.
Ni tror att jag hatar er. Misstag. Det finns bara en sak som intresserar mig.
Er fysiologi, herr Vogler.
Jag skulle vilja obducera er. Väga er hjärna, öppna ert hjärta-
-forska en smula i era nervbanor.
Lyfta ut era ögon.
-Sluta nu, innan det är för sent. -För sent?
Långtråkigt, menar bror.
Ni har misslyckats, men ni bör vara tacksam för ert fiasko. Ni är ofarlig.
-Varför ljuger ni? -Jag förstår inte?
Ni upplevde något som skrämde er, men vågar inte tala om vad det var.
Förlåt, jag har ingenting att dölja, ingen prestige att bevaka.
Jag kanske beklagar att jag inte upplevde något.
Allt väl således? Då är det bara polismästarens tillstånd-
-som behövs för att ni ska få hålla era "magnetiska representationer".
Ni ska ge en privat förevisning av ert program-
-i konsul Egermans stora sal. Som kontroll. I fullt dagsljus.
Har ni något att invända, herr Tubal? Utmärkt.
-Supén serveras om en timme. -Alltför stor ära...
Förlåt mig. Ert sällskap får äta i köket. Fru Garp anvisar logi.
-Rustan visar gästerna till köket. -Vi bor kanske hellre i staden.
Det är polismästarens absoluta önskan att ert sällskap förblir husets gäster.
Skratt
Ja, det var en ganska lustig lek.
Att förödmjuka människor som inte kan försvara sig.
Medicinalrådet och jag har slagit vad i en fråga av vetenskapligt intresse.
Er make tror att det existerar krafter som är ogripbara eller oförklarliga.
Det vore en katastrof om vetenskapen tvangs acceptera det oförklarliga.
Det skulle leda till att...vi logiskt sett fick vi tänka oss...en Gud.
Vetenskapen är bättre rustad än nånsin för att genomtränga skenbara mysterier!
-Skenbara? -Allt kan förklaras.
-Tänk på elektriciteten! -Vårt vad står alltså fast?
Vi får se i morgon.
Er hustru är lite exalterad. Är det barnets död...
Vi reser utomlands i höst och då hoppas jag... Skål alltså, mina herrar!
För doktor Voglers magnetiska sällskap!
Ett sällskap med utomordentligt dåligt samvete, tycks det.
Jag tror det är farliga människor som man måste akta sig för.
-Trollkarlen själv är alldeles stum. -Rustan säger att han låtsades.
-Tänk, jag är riktigt rädd. -Tyst!
De har inga pengar. Man behöver bara vara rädd för folk som är förmögna.
-Tänk om de stjäl herrskapets pengar. -God afton, små pigorna!
Jag heter bara Tubal, det är enkelt som en folkvisa.
Nu ska vi se! Det där är Sara och det här är Sanna.
Nu vet jag. Det där är Sanna och det här är Sara.
-Tror han det? -Det visar sig! Vi är bjudna på supé!
Här är tillredningarna och här är gästerna! Ska vi sitta ner?
-Min fru! -Sofia Garp, husets kokerska.
Jag är förtjust! Smickrad! Överväldigad! Bedårad!
Förtjust! - Charmerad!
Skratt
-Kan herr Tubal spå? -Herr Tubal kan spå.
-Åh, spå mig i handen, herr Tubal! -Hon är alltför ung och hoppfull.
Jag vill inte grumla hennes nyfikenhet, glädje inför livet och barnsliga tro.
Man riktigt förnimmer herr Tubals övernaturliga krafter, ska jag säga.
-En underbar gåva! -Men tung att bära, Sofia, och mörk.
Kors! Det är så man blir riktigt het under korsetten - och kall också.
Snälla herr Tubal, spå mig i alla fall!
-Det här är Antonsson, Egermans kusk. -Mjuka tjänare. Vi har träffats.
Tyst nu, när herr Tubal ska tala om framtiden.
Jag ser ett ljus... Nu släcktes det. Det är mörkt. Jag hör ljuva kärleksord.
Min anständighet förbjuder mig att upprepa dem.
En ung man. Han rider i sporrsträck. Det är skönt!
Sara, innan hon går att fira sin kärleks högtid-
-så tag av vår kärleksmedicin. Hon ska njuta sjufalt.
En gåva från fru Afrodite Venus! Tubal är endast den enkle överbringaren.
En kärleksmedicin!
Den är kostbar, fru Sofia, eftersom den anskaffades under oerhörda strapatser.
-Att ni vågade! -I vetenskapens namn! I kärlekens!
-Får jag lov att köpa en flaska? -Det är omöjligt.
Era tillgångar är alltför ringa.
Dessa mediciner är endast överkomliga för adelsdamer-
-och en eller annan framstående aktris. Men för er, Sofia, för er skönhet-
-stora gästfrihet, ert tillmötesgående, låt oss säga tretton skilling banco!
Två flaskor för tjugo!
Åh, det luktar starkt! Så starkt!
Det är den materialiserade eggelsen, om jag ska uttrycka mig vetenskapligt.
Är det nyttigt för män också?
Afrodite Venus rör vid deras hjärtan med fingertopparna, och då är fan lös!
-Bara mamma vore här! -Jag är så rädd, så rädd!
-Kärleksmedicinen är slut. Vad gör vi? -Ta det här mot kolik och skoskav.
Det viktigaste är hur flaskan ser ut och att det smakar.
Han är naturligtvis en bedragare.
Men jag har något särskilt, det måste hon hålla med om.
-Han skulle bli en bra predikant. -Min tro är vacklande...
Saken fordrar enskilt samtal. Jag går in till mig.
Om en stund går han ut på gården, runt huset. Där är en liten dörr.
-Hon är en kvinna, fru Sofia! -Min man dog för åtta år sedan.
-Ska hon inte ta flaskorna med sig? -Nej, han kan sälja dem en gång till.
Gifta sig med fru Sofia. Halleluja, bröder och systrar!
Kan tänkas. Huvudsaken är ju inte tron utan kraften. Sofia kände kraften.
-Vad kan jag få för denna skillingen? -En kärleksnatt du aldrig förgäter.
-Nej, det är ju råttgift. -Den där kolar inte av i första taget!
Drick allt och förnim större salighet än Salomos-
-när han förlustade sig med sina tusen frillor!
Kväljningar
Gråt
-Varför gråter lilla myran? -Är du en häxa?
-Ja, det kan allt hända det. -Jag är rädd. Du är gammal och ful.
När du blir nästan tvåhundra år så blir du också ful, lilla myra.
-Är du så gammal? Kan du trolla också? -Det händer.
Numera tror ingen på mina hemligheter, så jag får vara försiktig.
Man får inte stöta sig med den nya tron - då kan man komma på hospitalet.
-Hur blev du häxa då? -Det kan jag inte säga.
-Har du försvurit dig? -Ja, ja. Kanske det.
Oj, nu blev jag rädd igen.
Gå nu in och kryp i säng, så ska häxan komma med en gåva.
Gör som jag säger, lilla myra.
Jag vill dig ju bara väl. Så.
Vad glor du på?
När jag gick förbi tvättstugan såg jag in i mörkret.
I ett hörn hängde en kropp med ett rep om halsen.
Jag gick närmare för att se vem det var, och jag kände igen honom.
-Jag är inte rädd för dig! -Det var en mördare som hängde där.
Jo, så är det. Man ser vad man ser-
-och man vet vad man vet, men det lönar sig inte att tala om det.
Åskknall
-Ett sånt liv ni lever, herr Simson. -Resor, föreställningar, stora fester.
Herr Simson träffar vackra kvinnor förstås.
Kvinnor dras till det magiska, särskilt vackra, hetblodiga med instinkter.
-Ibland måste vi faktiskt värja oss. -Åh!
Nu erinrar jag mig en rysk furstinna med gröna ögon och liljevit barm...
Nåja, vi talar om annat. Man lär känna kvinnorna, ska jag säga.
-En blick bara och allt är uppenbarat. -Tänk att jag får sitta här med er.
Hon är ju söt. Jag har erfarenhet, så jag vet vad jag talar om.
Hon har söt mun, vackra ögon och en riktigt nätt figur.
-Mamma, hjälp! -Vad skriker hon för?!
Det kändes så underligt, särskilt i magen. Jag kanske är sjuk.
-Det är kärleksmedicinen förstås. -Kan det vara orsaken? Vad gör han?
Nu tar vi varsin klunk, och så kommer fru Venus Afrodite och rör vid oss.
Det är kärleksgudinnan det, ser Sara. Sen är allting bara salighet.
-Jag tror herr Simson luras. -Nej!
-Jag bereder oss båda en förlustelse. -Och den ryska furstinnan?
-Är Saras barm mindre vit? -Jag tror inte det.
-Men hennes ögon var gröna. -Hon brukade blunda. Det kan Sara med.
Då dricker vi, då!
-Hur blir det nu? -Nu ska vi bara vänta.
-Här? -Nja, inte här precis, kanske.
Vi går till tvättstugan, där finns stora sköna korgar fulla med ren tvätt.
-Vi kanske ska vänta här lite... -På vad?
Herr Vogler kanske vill något. Jag tyckte att han...
Vad herr Simson blev blek. Mår han inte bra?
Jag erinrar mig att medicinen kan verka mycket olika på olika personer.
Man kan till exempel bli som ett rasande lejon.
Ja, det har hänt att jag nästan slitit mina kvinnor i bitar.
-Ja, men jag vill inte göra henne illa. -Jag håller nog.
Ja, den verkar olika som jag sa. Man kan bli illamående också.
Jag har hört om personer som har dött...
Jag tror att fru Venus Afrodite just har rört vid mig på det rätta sättet.
Ja, det kan så vara. Men jag är mycket känsligare...
Var inte så rädd, lille Simson. Jag ska inte äta upp honom.
Tänk, va! Han bara kutade iväg med henne.
-Och hon som är så svårtrugad annars. -Drick nånting, så mår du bättre.
-Det är bra varmt här inne. -Känner du vad gott det luktar.
Det är den nystrukna tvätten och vinteräpplena som ligger där borta.
-I fönstret är ett svalbo. -Det är bra varmt i alla fall.
-Vad du darrar. -Ja, det är så varmt.
Ta av dig rocken, då.
Rustan och Antonsson sitter kvar i köket-
-och det lyser i gästrummet, där herr Aman och herr Vogler bor.
-Var är du? Jag kan inte se dig. -Här, i tvättkorgen.
-Nå? -Det vore enkelt att förföra dig nu.
Ja, men man blir ju äldre med åren och litet mera hänsynsfull.
Man lär sig att inte plocka varje blomma vid vägkanten.
Du kan väl i alla fall lukta på den.
Jag lutar mig över den spröda kalken och går vidare.
Varför pratar du så mycket? Åh, jag är rädd för åskan!
-Lugn. Du har ju mig. -Det känns mycket, mycket lugnande.
Åskknall och skrik
-Vad är det? -Det är kärleksmedicinen.
-Jag svettas som en kamel. -Nu åskar det igen! Håll mig hårt.
Åskknall
-Det har gått hårdknut. -Vänta ska jag hjälpa dig.
Nej, titta inte.
Ska den knappen knäppas upp också? Det var ju fasligt besvärligt!
-Du verkar inte så van, lille Simson. -Jag har mest varit utomlands...
Gråt
Du ska inte vara ledsen, lilla myra. Snart får du vara med i leken.
Mormor ger dig en gåva först, så att du tröstar dig.
-Är det ett öra? -Ja.
l det örat ska du viska alla dina önskningar, så får du det du ber om.
Fast på ett villkor.
Du måste önska sånt som lever, är levande eller blir.
-Jag förstår inte vad du menar. -Nej, inte nu. Men det gör ingenting.
Tyst nu, lilla nos, så ska jag sjunga för dig.
Sång Soldaten stod med sitt gevär
Det var krig och fienden var när
Solen lyste och vinden ven
Soldaten tågade på trötta ben
Fienden röt ur skogen fram
Det blev hett om örat på vår man
Knivarna blänkte och bloden spröt
Mången krigare döden ljöt
Soldaten bar seger i hatten
Det regnade väldigt den natten
Soldaten satt för sig själv och skrev
Han skrev till kärestan långt ett brev
Kärlek ger vila
Kärlek ger tröst
Kärlek ger styrka i klenaste bröst
Kärlek är ett
Kan aldrig bli två
Kärlek är lätt
Och svårt att förstå
-Hörde du, lilla myra? -Nu sover jag nästan.
Jo, jo... Jo, jo!
Nu blir det åskväder.
Åskknall
Långt, långt borta.
Jag är inte rädd för åskan.
Jag kallar dig ned, jag kallar dig ut, bortom de döda, bortom de levande-
-de levande döda, bortom de höjda händerna.
Åskknall
-Den där Vogler... -Man skulle låta såna där slita spö.
Det är en särskild sak med taskspelare.
-Man retar sig på deras ansikten. -Ansikten?
Just det.
Man blir som rasande när man ser ansiktet på en sån som Vogler.
Man vill bara slå.
Voglers ansikte.
Det är en särskild sak med såna där ansikten.
Förstår du vad jag menar, Antonsson? Man skulle trampa på dem.
Såna där ansikten...
Voglers och gummans och Amans...
Skrik
-En gast! -Eller fan själv!
-Var är brännvinet? -Kruset är borta.
På golvet? Nej. Var?
Gasten tog brännvinet!
-Vad har ni för er? -Vi gör i ordning till förevisningen.
Man ser vad man ser och vet vad man vet, och här luktar inte gott.
Skyll er själva.
Jag hoppas ni fick mat ordentligt i köket.
Jag går till gästrummet och packar upp.
Åskknall
Ni kanske undrar varför jag är svartklädd. Min dotter dog i våras.
Herr Vogler, ni måste förlåta de där människorna att de förödmjukade er.
De kan inte förstå er och därför hatar de er. Jag förstår er!
Vem är ni egentligen?
Jag kände igen er genast jag såg er.
Förlåt att jag är så här uppriktig, men jag talar ju aldrig.
Nej, jag ska inte gråta. Vi har inte tid till tårar nu.
Jag har längtat efter er, mina tankar är alltid hos er. Jag har levt ert liv.
Ändå såg jag er för första gången i dag.
Ni kanske skrattar åt mig i tysthet. Det gör ingenting.
Min kärlek är stark för oss båda. Nu förstår jag varför ni har kommit.
Känn så mitt hjärta slår.
Ni ska förklara varför mitt barn dog.
Vad Gud menade. Därför har ni kommit.
För att lindra min sorg och lyfta bördan från mina skuldror.
Min stackars man vet ju ingenting. Hur skulle han kunna förstå?
Är det inte fruktansvärt varmt i kväll?
Jag har känt en sådan ångest! Min man går till sängs om någon timme.
Han sover tungt och jag har givit honom ett sömnmedel.
Kom till mig klockan två. Jag bor på andra sidan gången mittemot gästrummen.
Låt mig få kyssa era händer. Nej, jag vill. Var stilla bara.
Ni har gjort er illa!
Min man och jag har skilda sovrum alltsedan vår dotter dog.
Bankar
Jag dog inte. Men jag har redan börjat gå igen.
Egentligen gör jag mig bättre som gast än som människa.
Jag har blivit...övertygande.
Det var jag aldrig som skådespelare.
En skugga av en skugga.
Skrattar
Hys ingen oro för min skull, herre.
Jag befinner mig redan i upplösning.
Jag har bett en bön i mitt liv.
"Använd mig. Hantera mig."
Men Gud fattade aldrig vilken stark och hängiven slav jag hade blivit-
-så jag fick gå obrukad.
Det är förresten lögn det också.
Man går steg, för steg, för steg, för steg in i mörkret.
Själva rörelsen är den enda sanningen.
När jag trodde att jag var död-
-plågades jag av fasansfulla drömmar...
-Bror är blek. Har han sett spöken? -Lite trött, bara.
-Naturligtvis. Jag önskar en god natt. -Bror hittar själv till sitt rum?
-Det är ej första gången jag gästar er. -Vi tar oss ett glas till. Sätt dig!
Det är bara att lyda när polismästaren ger order!
Vilket sällsamt magnetiskt underverk! Min stora respekt för Voglers talanger.
Jag är hans hustru. Vi är efterlysta och måste klä ut oss.
-Varför lämnar ni inte allt? -Vart skulle jag ta vägen?
Jag har utkämpat en svår strid med en oförklarlig sympati för er och er make.
-Det låter inte troligt. -Jag fattade genast tycke för er.
Era ansikten, er tystnad, er naturliga värdighet. Jag är en smula berusad...
-I så fall borde ni lämna oss ifred. -Det kan jag inte.
Ni representerar det jag avskyr mest av allt. Det oförklarliga.
Då kan ni genast sluta er förföljelse-
-eftersom vår verksamhet är bedrägeri, från början till slut.
Förställning, falska löften, dubbla bottnar.
Eländig, rutten lögn alltigenom.
-Vi är ett löjligt patrask. -Är er man av samma uppfattning?
-Han talar ju inte. -Är det sant?
-Inget är sant! -Er man har ingen hemlig kraft.
Jag förblev opåverkad vid vårt försök, kände bara en viss kall upphetsning.
-Det är meningslöst. -Så borde jag känna mig lugn.
Känn er lugn. Vi kan bevisa vår oförmåga hur många gånger som helst.
Det förefaller mig som om ni beklagade faktum, som om ni önskade nåt annat.
Men det sker inga underverk, apparater och käften får utföra arbetet.
Prästerskapet gör samma erfarenhet. Guden tiger och människorna pratar.
-En enda gång... -Så ropar alla. En enda gång.
För de otroende, men framförallt för de troende. En enda gång.
En enda gång... Det är sant.
-Ni säger att ni är rädd? -Ja.
För mig också? Det var smickrande.
Ert tonfall och klara förstånd kan man kanske fördra...
...men inte ert leende, er välvilja!
Ni är nog den enda kloka i ert sällskap.
Varför fortsätta på en väg som leder till vanheder och fängelse?
-Det har inte alltid varit så här? -Nej.
En gång trodde ni kanske? På en mening eller en nytta med er hantering?
-Det är längesen. -Varför inte sluta i tid, fru Vogler?
-Det är meningslöst. -Ni menar att er man...
Det finns inga vägar tillbaka eller åt sidorna, inte för oss.
Jag har trots detta ett förslag. Sök upp mig när ni tröttnat på magneterna.
Jag lovar att hjälpa er, på ett eller annat sätt.
Och min man? Jag är mycket tacksam.
Jag ska genast gå.
Väntar oss ytterligare demaskeringar-
-eller har doktor Voglers magiska teater uttömt sina resurser?
En alltför stor ära. Er hustru förefaller trofast ända till galenskap.
-Gå, för Guds skull! -Vill er man döda mig?
Vill ni slå ihjäl mig? Ni hatar mig, och jag tycker om er. Stimulerande.
Jag ska gå! God natt, madame.
God natt, herr doktor!
Minns du Lyon, när vi tjänade pengar, köpte ett lanthus och tänkte sluta?
Sen sålde vi gården, köpte rustvagnen och hästarna.
Du började spela stum också. Minns du storfursten vid hovet i Köten-
-som blev så betagen i mig och lovade rekommendera oss till Sveriges konung?
Du trodde att jag bedrog dig och gav fursten ett kok stryk.
Sen fick vi sitta i fängelse i två månader innan fursten förlät oss.
Han var ädelmodig och lovade likafullt rekommendera oss till svenska hovet.
Tror du han har gjort det? Det tror inte jag heller.
Jag hatar dem. Jag hatar deras ansikten, kroppar, rörelser och röster.
Jag är rädd också, då blir jag maktlös.
-Om jag går ifrån dig? -Gå din väg, om du vill!
Det gör ändå ingenting.
Albert...Emanuel...Vogler!
En dörr öppnas
Ni kom i alla fall.
Vad tänker du göra?
Jag har ingen skuld. Det var han som förförde mig.
Du tänker slå mig.
Nej, du vågar inte slå, för du är ett kräk.
-Det blöder. -Förlåt mig.
-Förlåt... -Nej, gå inte.
Skratt
Gapskratt
Vi tackar för ert bifall och hoppas att våra små konststycken behagar er.
Vi ska nu förevisa ett nummer som vunnit världsrykte-
-och som ger ännu mer påtagliga bevis för världsordningens demoni!
Vill någon av damerna träda fram.
En kvinna med rent hjärta och vackra tankar! Fru polismästarinnan!
Detta är den absoluta, oerhörda sanningens ögonblick.
Magneternas kraft befriar fru Starbeck från all förställning-
-och varje ord hon säger blir till renaste sanning.
-Hur mycket får ni i nålpengar? -Jag protesterar!
Ett ögonblick, glöm inte att ni offrar er för vetenskapen.
-Vilket år gifte ni er, fru Starbeck? -Jag är inte gift. Jag är för ung!
-Är ni inte gift med polismästaren? -Avbryt detta förnedrande skådespel!
Varje lördag går han på horhus. Han äter som en gris och fiser vid bordet.
-Stoppa henne! -Han har peruk och luktar illa!
Kan du inte tänka på våra stackars barn.
Jag undrar hur många som är hans, fast ett par är ju både fula och dumma!
Herr Starbeck är en gris!
Jag måste gå hem genast. - Stanna du. Du kan behöva lite förströelse.
Jag har väl inte sagt nåt dumt? Vad trollerikonstnärer är märkvärdiga!
Adjö, Starbeck. Du kommer väl hem till middag?
Jag är inte hämndlysten. Det får du aldrig tro!
Jag klarar mig själv!
Sista numretv "Den osynliga kedjan". Ställer sig nån herre till förfogande?
Ju starkare, desto bättre.
Antonsson!
-Jag vill inte, herr konsul. -Det är order.
Bravo, min gode man! Ingenting farligt, inget som gör ont. Andas bara lugnt.
Antonsson är en bjässe, ändå är hans kroppsliga krafter ringa jämfört med-
-herr Voglers andliga styrka!
Medhjälpare, bind denna man med de osynliga kedjorna.
Dina händer är sammanlänkade, men du är också bunden vid fötterna...
...och kedjan är fäst i väggen.
Klockan slår
Skrik
Efter honom!
Dörrknackningar
Det är ingen tvekan om att karln är död.
I min rapport framhåller jag Antonssons skuld till det inträffade såsom ingen.
Nån bot kan ej heller påräknas då ingen närstående äskar utredning i målet.
I så fall granskas saken i dess helhet för att utreda de fordringar Vogler-
-kan ha ådragit sig under verksamheten. Det torde röra sig om avsevärda belopp.
Är det någon som har något att invända? Därest ingen finner skäl resa jäv-
-mot ovanförmälda skrivelse avskrives fallet.
-Vad menas, om man törs fråga? -Att ni kan fara åt helvete.
-Om det roar er, herr Tubal. -Tack för rådet. Vad sker med Vogler?
Jämlikt förordningen om obduktioner vid enskilda och offentliga inrättningar-
-kommer Vogler att obduceras-
-enligt beslut av medicinalrådet Vergérus och polismästare Starbeck.
Det utföres omedelbart, på stadens bekostnad och i vetenskapligt syfte.
-Vi är mycket tacksamma. -Jag tänkte det.
Då är det dags att bära upp herr Vogler på vinden, där obduktionen äger rum.
Medicinalrådet önskar få hand om kroppen så fort som möjligt.
-Som vid avrättningar då? -Kanske det.
Vi kan ta honom i den svarta lådan ni sitter på, herr Tubal.
Om fru Vogler får svårt med utkomsten, kan jag rekommendera ett hus-
-vid Luntmakargatan, där jag har en del inflytande.
Min hustru hade ganska lustiga infall, tycker ni inte det?
Vi fick bära upp kistan på vinden.
Medicinalrådet och polismästaren lyfte upp Voglers kropp-
-på ett stort bord och började klä av honom.
-Vad gör de egentligen? -Plockar ut innanmätet ur kroppen.
Sågar av huvudet och kikar på hjärnan. Blodet, det bara skvalar och skvalar.
Tänk om han vaknar och reser sig under kniven-
-och stiger ner från bordet och kommer ner för trapporna och in här-
-och tittar på oss med blodiga ögonhål!
-Du får inte säga så där! -Var inte rädd, jag ska beskydda dig.
Det bästa vi kan göra är att sjunga en sång om förtröstan på Herren.
Vad ska vi sjunga?
Gitarrmusik
-Ångrar hon sig? -Jag har inte lovat honom något.
l går kväll var hon het på gröten.
l går var i går och i dag är det söndag.
"Obduktionen visar inte fysiologiska egendomligheter eller abnormiteter."
"De fenomen som uppträtt karaktäriseras som tillfälliga och meningslösa."
"De påfordrar knappast vetenskapens vidare uppmärksamhet."
Det var allt? Jag tackar för hjälpen.
Jag sänder en kopia av protokollet så fort jag fått det renskrivet.
-Följer ni med och signerar rapporten? -Jag tittar upp i morgon bitti.
Hur blir det för gamla mormor då?
Små feta grisar ska inte grymta för högt. Då får de sätta skinkan till.
Jag är inte långsint, men jag har gott minne - särskilt för ansikten.
"Det var första gången flugan fes och inte blev rumpalös", brukade mor säga.
Hon ska passa sig! Det finns anstalter för såna som hon och hennes patrask.
-Förstår hon vad jag menar? -Jo då. Hälsa frun, förresten!
Skrattar
Vill du göra mig en tjänst?
Stanna klockan, är du snäll.
-Hör du så tyst det är. -Ja, det är mycket tyst.
-Varför lät du det ske? -Jag?
-Du ville hämnas på honom. -Vergérus överrumplade mig.
-Jag sa varken ja eller nej. -Du ville hämnas.
-Besynnerlig hämnd i så fall. -Ja, den är mycket besynnerlig.
Hämnas!
Gråt Jag orkar inte längre...
Manda. Manda, tyst!
Vänd dig inte om. Gå ut och lås till vindsdörren.
Fråga inte. Gör som jag säger.
Klockan slår
Mycket varmt här under taket... Tillfälligt illamående...
Bankar på dörren
Något slags verktyg.
Antingen drömmer jag, eller håller på att bli galen.
Eftersom det är uteslutet att jag mist förståndet, inväntar jag uppvaknandet.
En klocka slår
Egentligen är det intressant.
Skrik
Låt honom vara.
Ni åstadkom lite dödsrädsla. Ingenting mer, ingenting annat.
Låt honom vara, säger jag.
Får jag be om lite pengar. Vi är barskrapade.
Ge oss åtminstone en slant för vår tillställning i förmiddags.
Ni stirrar på mig som om ni aldrig sett mig. Vi var ju syskonsjälar!
Jag har aldrig sett er förut. Jag känner er inte.
Jag var maskerad den gången. Ni kan väl be er man att han hjälper oss.
Rör mig inte!
Herr medicinalråd! Vill ni hjälpa mig?
Be polismästaren låta oss lämna staden.
-Vem har jag egentligen obducerat? -Det var en stackars skådespelare.
Ni lånade honom ert ansikte och bytte plats i salen. Ni var aldrig död.
Men ni är magnetisören Vogler, inte skådespelaren eller en tredje person?
Håna mig gärna, men hjälp mig. Ni sa ju att ni hyste sympatier.
Jag tyckte mer om hans ansikte än jag tycker om ert.
Maskera er igen så jag känner igen er, sen kanske vi kan tala om er situation.
Ni är otacksam, herre!
Har jag inte ansträngt mig för att ge er en upplevelse?
Det var en usel föreställning, men självfallet ska ni ha betalt.
Betrakta noga den figuren, säg sen om jag inte har vunnit vårt vad.
Det är rätt. Jag har förlorat.
Simson går ut och spänner för. Vi reser nu.
-Vill Tubal hjälpa oss med packningen. -Jag stannar här. Min väg är en annan.
Man ska leva "ovanefter" som Sofia säger. Högre syftning förstår sig.
Mer mening och mindre apparater.
Nej, jag följer inte med.
Du tittar på mina påsar, och så kanske du undrar...
Titta du! Det här är sextusen riksdaler som mormor har samlat genom åren-
-och grävt ner lite här och var.
Mormors medicin! Folk betalar vad som helst för kärlek.
Det visste du inte, va?
Adjö, Albert! Du är enfaldig och oförsiktig, det har jag alltid sagt.
Man ska veta sin begränsning. Så, hjälp mig ner nu!
-Nu far patrasket. Jag saknar dem inte. -Inte jag heller.
-Kom nu, Tubal. -Va, nu igen, Sofia? Ja, men...
Ja, jag kommer, Sofia. Jag kommer.
Snälla, får jag följa med! Jag har nog blivit tokig.
Det är nog kärleksmedicinen. Jag kan inte tänka som jag vill!
-Spring och hämta dina saker. -Tack så hemskt mycket!
-Simson lilla, jag följer med! -Jag ska hjälpa dig!
Varför kommer de inte? Vi måste ju iväg.
Bara vi hinner ut ur stan.
Det är för sent. Det är för sent.
Nu hade han tur, Tubal.
-Vem är ni? -Magnetisören Albert Emanuel Vogler...
...som vi trodde att vi obducerade. Han bedrog oss på sitt särskilda sätt.
Förmodligen, säger jag försiktigtvis, är det herr Vogler som står där.
Jag gratulerar! På nådigaste befallning har jag nöjet att meddela följande:
"Hans majestät konungen önskar bevittna"-
-"en av Voglers magnetiska representationer."
"Vogler ska föras till kungliga slottet"-
-"på det att nödvändiga arrangemang måtte vidtagas till underhållningen."
"Givet Stockholms slott, den fjortonde juli anno 1846. Hovmarskalken."
Jag räknar med att ni inte nämner vad som passerat. För er egen skull!
Det är hög tid. Skynda er, doktor Vogler!
Skicka upp mina apparater till slottet.
Men försiktigt, det är dyrbara tingestar.
-Åh, lilla sötaste Simson! -Nej, inte nu, för tusan. I kväll!